- Aiemmin: - Lupasin auttaa äitisi kanssa.
Et tiedä mitään äidistäni.
- Minulla oli hauskaa toissa iltana. - Mustekala oli hyvää.
Haluan vain tietää pojastani. Missä hän on?
Tämä on kuva pojastani.
Kerro pojasta. Laukussa on lehtisiä.
- Mistä uneksit? - Woodysta. Meillä on suhde.
Woody on tunkeutunut uniisi.
Luulet, että kaikki on hallinnassasi. Ne vihreäkenkäiset vangitsivat hänet.
He haluavat kylvää samaa anarkiaa kuin olet kokenut unissasi.
Hobbes, Locke, Rousseau.
He yrittivät selittää, mikä pitää sivilisaation koossa.
Sosiaalinen sopimus? Valaistunut mieli?
Vai kollektiivinen itsetuho?
Minä odotan neljättä vaihtoehtoa.
Jotain taianomaista.
Unet ovat aina olleet tärkeitä.
Erään lahkon mukaan pääsemme toistemme mieliin uniemme kautta.
Osa minusta haluaisi liittyä siihen.
Voisit kirjoittaa siitä jutun New Yorkeriin.
Mieluummin kirjan. Lähetin demon Scribnerille.
Saanko lukea sen?
Siinä on vain yksi kappale.
Haluan saada lisää tietoa lahkosta ja rakentaa kirjan sen ympärille.
Kun se on valmis, haluaisin nähdä sen.
Minulla on asiaa.
- Nicholas taitaa tietää Woodysta. - Unistasiko?
Suhteesta.
Hän laittoi kotiapulaisen perääni.
Tämä saa kai bonuksen, jos jään kiinni jostain.
Katso minua, Elizabeth. Katso minua.
- Oletko hereillä? - Olen.
Onko teillä suhde vain unissasi?
En tiedä. Se on hämmentävää.
- Nicholas tappaa minut. - Eikä.
- Usko pois. - Et ole tehnyt mitään väärää.
Panin toista miestä. Se on pettämistä unissakin.
Tiedän, miltä sinusta tuntuu, mutta pystyt pääsemään sen yli.
On kaunis päivä.
- Olkaa hyvät. - Kiitos.
- Onko tuo muka aamiainen? - Parempaa kuin Aeskytonin litkut.
On ihme, ettemme nääntyneet nälkään.
Olen ajatellut Aeskytonia paljon.
Kaikkia ihmisiä, joita tuli ja meni.
Siellä ei ollut yksinäistä.
Miten sinä pärjäilet?
Soitit aivan yllättäen seitsemän vuoden jälkeen.
- Kuuden ja puolen. - Hyvä on, kuuden ja puolen.
Muistelin sitä, kun tulit katsomaan minua St John Boscon sairaalaan.
Olin yhä pahassa jamassa. Sanoit, ettei se ollut minun syytäni.
Muistan sen.
Olit ainoa Aeskytonista, joka kävi luonani.
Siinä paikassa on jotain erikoista.
Sinä lähdit, ja sinusta tuli pankkiiri.
- Sinä karkasit Kreikkaan. - Se oli erilaista.
Minulle tapahtui siellä jotain.
Siitä alkoi kaikki, mitä sen jälkeen on tapahtunut.
Meille tapahtuu kaikenlaista.
Meidän pitää toipua ja jatkaa eteenpäin.
- Käänny ympäri. - En voi.
Sinä et saa aina olla niskan päällä.
Seurasin pienenä äitiäni, kun hän poimi kuolleita kukkia puutarhasta.
Minun äitini piti kukkia turhana hempeilynä.
Ostetaan iso kimppu.
- Otetaan näitä. - Nämä ovat nättejä.
Kelpaako?
- Hukkasin sinut hetkeksi. - Minun pitää mennä. Otan yhteyttä.
- Jotain naisellesi? - Ei tänään.
Minulla on lahjoja.
Miten huolissani minun pitäisi olla?
Onko tämä sinun katutaidettasi?
- Aiotko levittää näitä joka paikkaan? - Mistä sait tämän?
Tiedän piirroksistasi, joita sinä teit sairaalassa.
Mennään sisälle.
- En ole jakanut näitä. - Avaa ovi.
Se on joku muu.
- Kiesus soikoon. - Joku varasti yhden piirroksistani.
Soitanko tohtori Caligarille? Pitäisikö lääkitystä jatkaa?
- Kuuntelisit nyt minua. - Ole hyvä.
Minä kuuntelen.
- Minulla on poika. - Eikä.
- Minulla on. - Mene sairaalaan.
- En ole maaninen. - Tämä on maanista.
Jätä minut rauhaan! Häivy!
Minä rakastan sinua. Sinä teet siitä pirun vaikeaa.
Sabine, mistä sinä sait tämän?
Astoria Parkista. Pidä hauskaa.
"Silkkaa anarkiaa."
HERÄÄVÄ UNEKSIJA: IKUINEN KULTTI
Etsin yhtä hohto-nistiä. Pitkä, päässä huivi ja lippis.
Kokeile radiota. Ehkä koko Manhattan on pimeä.
- Hän on kai käynyt täällä. - Mitä radiota? Ei ole sähköä.
Hyllyllä on paristoradio.
Onko häntä näkynyt? Päässä huivi ja lippis.
Davey. Hengailee tyttöjen kanssa. He varastelevat keksejä.
- Onko jäätelö ilmaista? - Jos sähköjä ei tule puoleen tuntiin.
Anna koko kauppa ilmaiseksi!
- Se sulaa! - Kahdeksan dollaria!
Minä annoin kaksikymppisen.
Saanko lainata lamppuja? Voin ostaa ne.
Ja lahjan tyttöystävällesi?
- Paljonko kaulakoru maksaa? - 40.
- 30. - Ja kymppi lampuista.
- Haluatko kuitin? - Voinko palauttaa nämä?
New Yorkin tapahtumista uutisoidaan jo maanlaajuisesti.
- Salamanisku... - loukussa metrossa.
- Sähkökatkos... - kestää huomiseen saakka.
Ilmaista jäätelöä! Mitäs sanotte?
Apua! Minut ryöstetään!
- Ne ovat minun rahojani! - Jo riittää!
Hei!
Minä voin auttaa.
Mitä sinä teet?
Tule, kultaseni.
Hei!
Davey, olen etsinyt sinua.
Hei, Davey!
Perhana!
- Pysy loitolla, tai raavin silmäsi. - Oletko sinä kissa? Älä nyt viitsi.
En tehnyt mitään enkä puhu mistään.
Etkö edes Ann-Marie Bowenista?
Huomasin, kun revit näitä irti.
Kiltinnäköinen poika. Oletko tavannut häntä?
Minä olen tavannut. Olen nähnyt heidän rituaalinsa.
He veivät minut taloon ja laskivat minut lattialle makuulle.
Tekivätkö he sinullekin niin? Siksikö sinulla on vihreät lenkkarit?
Haluan vain vastauksia, ja sinä tiedät jotain tärkeää.
- Ostan sinulle leivospatukoita. - Ostatko hohtoa?
Tarjoan oluen. Kylmä olut, kuuma päivä.
Kaupunki sekoaa ympärillä.
Aivan kuin kaupunki näkisi unta.
- Kauanko olit heidän kanssaan? - Kolme vuotta.
Olin aluksi leirissä pohjoisessa. Sitten sain siirron Brownsvilleen.
Heillä on hienompiakin paikkoja Manhattanista Pariisiin.
Kuka heitä johtaa?
Ei kukaan. Heillä on vain eri soluja.
Niin kuin Al-Gaidassa. He eivät vain halua tuhota Länttä.
Mitä he haluavat?
Utopiaa. Maailmanrauhaa.
He ovat pyhien vartijoita. He ovat hulluja ja tosissaan.
Minä diggasin siitä. Sain potkut hohdon takia.
- Tapasitko oikeasti sen pojan? - Kyllä.
Tunsitko jonkin latauksen ruumiissasi?
- En oikeastaan. - Arvelin, että hän hehkuisi jotenkin.
Kuka hän on?
Avain kaikkeen. Se, joka sytyttää valot-
- ja näyttää kaikille, että näemme samaa unta.
Miksi revit lehtisiä pois?
Koska kaikki eivät halua hänen sytyttävän valoja.
Meidän pitäisi elää erillämme ja pelossa.
Siksi pojan täytyy pysyä salassa.
- Suojelit siis häntä. - Niin. Etkö sinä suojelisi?
Hei, söpöläinen, menehän kotiin ennen pimeää!
Täällä näet hereilläkin painajaisia!
HÄNEN NIMENSÄ ON
Pois päästäni!
Minä varoitin sinua!
Ei aivotärähdystä. Ensihoitajat olivat vain varovaisia.
- He pakottivat soittamaan sinulle. - Hän sai jakarista.
Minä otin kuvia ja kompastuin yhteen kodittomaan.
Missä kamerani on?
- Mistä löysitte hänet? - Suljetusta rakennuksesta.
Siskoni haluaa kameransa. Hän ei pysty elämään ilman sitä.
Onko hän muuten kunnossa?
Hän ei ole koomassa, eikä häntä raiskattu.
- Mitä minä voisin tehdä? - Paeta.
Tulen myöhemmin ja laitan teille päivällistä.
- Etkö varmasti halua paeta? - En.
Hei!
- Päästä irti aseesta. - Se ei ole hänen syytään.
- Tiedän. - Soittaisitko ambulanssin?
- Vuodan verta. - Kerro ensin tästä paikasta.
Aeskytonista. Luoti saattoi osua valtimoon.
Et halua mennä sinne. Se on oikea leijonan luola.
Hän meni tänne, vai mitä? Hän kirjoittaa kirjaa lahkosta.
Sielläkö häntä pidetään vankina?
- Vie Bizzy täältä. - Miten löydän hänet?
Unohda hänet ja jatka elämääsi.
En hyväksy tuota.
Minä säälin sinua.
Mene sitten Aeskytoniin. Sinut otetaan avosylin vastaan.
Anna lompakkosi, kellosi ja puhelimesi.
Soita poliisille ja kerro, että kaksi valkoista nuorta ryösti teidät.
Toista se. Kaksi valkoista nuorta.
Kaksi valkoista nuorta. Entä hän?
Hänestä pidetään huolta. On aika lähteä.
- Niin kai. - En halunnut loukata häntä.
Hän kohteli minua kaltoin vuosia. Se oli kuin raiskausta.
Siksi menetkin Silver Hilliin etkä putkaan.
En tiedä, tuleeko Nicholas huojentumaan vai suuttumaan.
Minä huolehdin hänestä.
Hänellä ei ole avioehtoa.
Aiotko mennä sinne leijonan luolaan?
En tiedä vielä.
Varo, ettei sinulle käy kuin minulle.
Unet repivät meidät auki.
Ne paljastavat sielumme törkyisimmät sopukat.
Yhtäkkiä sitä alkaa kantaa pistoolia käsilaukussa.
Terapeuttini olivat väärässä.
He halusivat tuoda pahat henkeni päivänvaloon.
Mutta kaikkia myrkkyjä ei kannata kaivaa ylös.
- Se tuntui kuitenkin upealta. - Unetko?
Hänen ampumisensa.
- Kauanko jogurtti säilyy lämpimässä? - 12 tuntia.
- Mistä tiedät? - Kokemuksesta.
- Entä kananmunat? - Viikon.
- Keksitkö tuon omasta päästäsi? - Jep. Ovi kannattaa laittaa kiinni.
Minulla on korkattu pullo Beaujolais'ta.
Alakerrassa on chileläistä punkkua ja uusiseelantilaista valkkaria.
- Kumpi tahansa käy. - Entä sinä?
- Molemmat. - Te olette siskoksia.
Äiti kiikutti meitä kaksi vuotta ympäri Ranskaa.
Ole ihmisiksi, kun poistun huoneesta.
- En nolaa sinua heilasi nähden. - Hän ei ole heilani.
Hän näyttää sellaiselta.
Me vain hengailemme yhdessä.
- Tietääkö hän, että puhut ranskaa? - Osaan vain joitakin tärkeitä sanoja.
- Olemme tavanneet aiemminkin. - Muistan.
- Et maininnut sitä. - Et sinäkään.
Tiedän, että kuvaat niitä lehtisiä.
En ole jakanut niitä.
- Tiedätkö taiteilijan nimeltä Kumiko? - En.
- Olin väärässä chileläisestä. - Tuo vain sitä valkkaria.
Näin sen pojan Belgian konsulaatissa.
Näin hänet uudestaan unissani.
Toin pullon Nebbioloa.
Se on aika tuhtia ruokaviiniksi, mutta voimme juoda sitä myöhemmin.
- Se kynttiläpäivällisestä. - Kaada minulle lasillinen.
Käyn vessassa. En kai tarvitse lupaa?
Kiitti.
Järkkään toisenkin sähkökatkoksen, jos se saa sinut tekstaamaan minulle.
- Haluatko mennä takaisin? - En, lähdetään.
Sinun jurttasi on toisella puolella.
Pidät varmasti uniseminaarista. Kiitä onneasi, että paikkoja riitti.
Karma oli puolellani.
Päädymme aina sinne, minne me kuulummekin.
Polku aukeaa sille, joka on valmis kulkemaan.
Hobbes, Locke, Rousseau.
Kolme sokeaa hiirtä, joille maailma toimi kuin kello.
Hammasrattaineen. Mutta unet eivät pyöri rattailla.
Unet ovat vettä, jota valuu padon raoista.
Tulvaan tarvitaan vain hieman pimeyttä.
Suomennos: Petri Hautala www.sdimedia.com